Колко странно. Не вярвах, че бихте дошли точно тук.
Нали не харесвате тези неща, господарке Шехерезада?
Нещо е приковало интереса ви, така ли?
А, забравих да спомена нещо!
В колизеума се използват само обикновени мечове.
Никакъв меч на Амон или пък брони.
Дуелът започва! Първо…
Ужасяващата маймуна,
убила над 100 гладиатора - Гарда!
И опонентът му - новият ученик на гладиаторите Ямбала - Али Баба!
Как ти се струва? Можем да прекратим това.
Не, ще го направя! Готов съм да заложа живота си!
Готов, така ли?
Наистина ли разбираш колко подготвен трябва да си в колизеума?
The Eastern Spirit Subbing Squad представя
Бяхме се загубили - всеки в своята малка, черна стая.
Толкова много страдахме, за да намерим отново светлината.
Болеше силно, но все пак не се отказахме.
Нима дори и сега ще продължим
да се блъскаме в нови стени?
Макар всички около мен да притежават силата да упорстват,
аз все още я търся, не мога да я достигна!
Въпреки това, ако те се опитат да ме поучават,
няма да слушам, просто ще пея.
Грешен е пътят, който не води до утрешния ден.
Поеми си дълбоко дъх и опитай по по-прекия път.
Няма да бъде лесно, но преди да пристъпиш напред,
покажи ми как да остана до теб.
МАГИ Кралство на магия
Десета нощ: "Главната жрица"
Начало на мача!
Свалил съм хиляди такива чудовища,
а и по-големи, и то без бронята си!
Мога да се справя с това!
Избегна го! - Никой друг не е оцелявал…
Проклето чудовище!
Още веднъж!
Харесва ми тоя новак! - Ще станеш велик, Али Баба!
Не, слабо е. Би пробил нечия друга кожа с това,
но не и тази на Гарда.
Знам, че ефектът не е голям, но…
А това как е?!
Мина!
Мечът ми!
Блокира го… с мускулите си ли?
Умирам…
Учителю, ще го убият!
Нали го чухте? Каза, че е готов.
По дяволите! Ще загубя…
Няма да мога… без Амон, нали?
Загубих…
Хей… Вече не мога да се движа.
Проклятие… Не ме ли чуваш?!
Не е ли това краят?
Какво ще правиш? Нали приключихме?!
Защо никой не го спира?!
Какво скандират хората?!
Изяж го! Изяж го! Изяж го!
Убий го! - Убий го!
Убий го!
По дяволите!
Какво е това място?
Що за хора сте вие?
Напълно луди сте!
Нищо не разбирам…
Как нещата стигнаха дотук?
Енергията ти се е изменила.
Да. Точно затова…
Аз… Защо е трябвало да се изменя?
Само ако не се беше случило…
Ще бъдем живи и здрави отново заедно!
Али Баба! - Али Баба.
Али Баба.
Хей, Али Баба!
Касим?
Почакай!
Ако искаш да ми кажеш нещо, кажи го!
Побързай, Али Баба!
Касим!
Дребосъци, смейте пак да навлезете в територията ни!
Зайнеб! - Проклятие!
Сега… Касим и аз…
Учителю!
Животът му преминава пред очите му. Загубен е.
Още ли не е приключил този Гарда?!
Али Баба вече дори не е в съзнание!
Али Баба!
Боли ме… Защо…
Браво, Гарда! - Ще го начупи, та да го изяде!
Това е…
Той ще ме убие…
и ще ме изяде.
Но… Няма нужда да се страхувам, нали?
Нали така, Касим?
Учителю, с него е свършено! Не може да се бие с една ръка!
Не… Светлината в очите му вече е друга.
Не знам какво си мисли, но този път е наистина готов.
Вижте го! Той бяга!
Нарочно ли насочи Гарда към статуята?
Нищо няма спечели с това!
Помогнете ми…
Тоя идиот се моли за живота си! - Изяж го вече, Гарда!
Али Баба!
Още мърда… - Той…
Хареса ли ти, маймунке? Вкусът на желязото?!
Как така ще го атакува с това?! - Това е гладиаторска битка!
Спомних си дните,
в които не разполагах с абсолютно нищо.
Биехме се като отчаяни хора, които искат само да оцелеят.
Нали, Касим?
Маймунке! Стига си циврила и ела насам!
Какво прави?!
Мечът му е неефективен, а и се бие с една ръка!
Ела ми, де! Тук съм!
Елате насам!
Използва стената…
Сега отслаби и една от ръцете на Гарда!
Не, направо реши изхода от дуела.
Това няма да помогне с нищо!
Гарда е бесен и в момента може само да атакува монотонно.
Али Баба не би могъл да разчете движенията,
но пък ако продължи да прави това…
Забравил съм.
Забравих, че съм съвсем обикновен човек.
И затова аз…
Ще ви убием, ако нараните приятелите ни!
Видяхте ли как работим заедно, а?!
Заедно сме напълно непобедими! Нали, Касим?
Какво…
Касим…
Добре ли си? - Да. Благодаря ви.
Значи не е било илюзия. Какво ли означава това…
Двата вида енергии в него… се сляха!
Браво на теб! - Ще те запомним, Али Баба!
Страхотна битка! - Няма ли да убиеш Гарда?!
Нали спечели?!
Добре беше, нали? Сериозно представление като за новак.
Нищо специално. Аз щях да победя много по-лесно.
А брат ми дори по-лесно и от мен.
Може би… А къде е водачът ни? - Ето там.
Не беше нещо особено,
но вие дойдохте заради него, нали?
Не знам.
Дойдох, защото усетих нещо притеснително.
Но не знам дали причината е той.
Нещо свързано с Рукх ли е? Не, че разбирам…
Ти често идваш тук, нали, Му?
Мой дълг е да се грижа за колизеума.
Трябва да се показвам по-често,
за да не забравят, че съм най-силният наоколо.
Но този път е различно. Исках да поговоря с вас.
Има едно нещо, което ме притеснява.
Вие защитавате Рем от много време,
но някои държави се опитват да ни предизвикат.
Магнощад…
Нещо там не е съвсем наред.
Говори се, че столицата им е пълна с всякакви магически предмети.
Не е ли странно?
Обикновено такива неща има само по Лабиринтите,
как те са се добрали до тях?
Чух, че даже бандитите около Магнощад
се разхождат въоръжени така.
Вероятно е да се опитат да нападнат източните ни провинции.
Съжалявам.
Не исках да се тревожиш.
Не вярвах, че слуховете са стигнали до вас.
Знаете, че трябва просто да ми нареждате.
Аз съм вашият меч и ще браня всичко,
което обичате.
Точно затова съществува "Отряд Фаналис"!
Гледаш много страшно, Му.
Харесвам те повече, когато се усмихваш.
Хората на изток се страхуват… и чакат.
Аз ще защитя империята Рем.
А там, още по на изток…
В Ко също става нещо неестествено.
В империята Ко?
Влизам, Али Баба. Минаха 5 дни, раните ти вече…
Гарда! Какво правиш тук?! - Аз го взех.
Наградата ми.
Нямам никаква идея какво ще го правя.
И все пак…
Не мога да повярвам, че си освободил гладиаторското чудовище.
Просто си помислих, че и той би направил същото.
Али Баба… Има някаква промяна в него.
В Гарда също.
Сякаш гледа Али Баба с повече уважение.
Макар че преди дуела беше друг…
Да. Със сигурност е напълно различен!
Гори! Гори, гори, гори!
Как се чувстваш?
Али Баба, бих искал да те питам нещо…
Знаеше за съществуването на "втората енергия", нали?
Два вида енергия в едно тяло.
Сякаш в теб има два различни живота.
Определено не би могло да бъде възможно…
Но в онзи дуел усетих как тези два типа енергия
се сливат в едно в теб.
Какво разбра в този момент?
Разбрах… какво трябва да направя.
Мислех за силата, която ми е поверена.
Имаше една държава, която не успях да защитя.
Не биваше да я оставям в чужди ръце, нали?
Той сигурно ми е оставил силата си, преди да умре.
Остава ми…
Да си върна държавата, която загубих!
Затова ще ми трябва повече сила!
Тренирайте ме, моля ви!
Ако можехме да бъдем по-мили,
без да сме наранявали никого!
Ако можехме да бъдем герои,
без да трябва някой да става зъл…
Има едно момче магьосник,
което вече няма магия.
Реших, че трябва да върна поне неговата усмивка.
Вярвам, че не сме родени,
за да загиваме под тонове неща,
а трябва да се научим
как да опазваме истинските.
Ние с теб можем да бъдем като пеперудите.
Да бъдем заедно, дори и някой ден да се разделим.
Дори небето да не е достижимо за твоите криле,
можеш да го съзерцаваш.
Трябва да можеш да го приемеш!
А колко хубаво би било да го докоснем с ръце…
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Това е… Катарго. Родината ми.
Следва: "Бездънната падина".